PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Minulý týden se Ryo zranil při basketbalovém zápase.
Hana jej podporovala během léčby.
- Ano. - Ledovala mu nohu a vaří mu.
Moc se snažila, aby zanechala dobrý dojem.
Ráda bych zjistila, co to znamená.
- Potřebuji k tomu tvou pomoc. - Dobře.
Řekla skoro všechno až na: „Mám tě ráda.“
Jde do toho naplno.
Ale Ryo prochází těžkým obdobím. Je těžké se...
- Naladit na její notu. - Kvůli zranění.
Vyznání přišlo příliš brzy.
Musí panikařit.
Oba jsme strávili spoustu času v zámoří,
máme podobné životní zkušenosti.
Taky se mi líbí, že je na tom finančně dobře.
Vypadáš skoro přesně jako můj bývalý.
Myslím, že i podobně mrkáš.
Vypadá jako její ex...
To byl rozhodně účinný tah.
Způsob, jakým mrkáš...
- Jsou si opravdu tak podobní? - Vážně?
Jsem si jistý, že mrkáme všichni stejně.
Musí ho podrobně sledovat.
- Přesně tak. - Že?
Chce, aby věděl, že si ho všímá.
- Zaujal ji. - Chce dát najevo,
že se o něj zajímá, co?
Páni. Rusko, neporažený šampión.
Celá země?
- Jsou z oceli. - Houževnatí.
Víte, že jejich prezident jezdí na medvědovi.
Počkat, na tygrovi. Ano. Aspoň kvůli fotce.
- Jsou jiní. - Beze srandy.
Tupas odvedl Emiku do herny.
Je popravdě vcelku asertivní.
Nemůžu se dočkat, až uvidím Yesterday.
Jen mi řekni kdy. Půjdu s tebou. Možná bychom mohli
- zajít i na večeři. - Moc ráda.
Emika řekla, že by s ním mohla chodit.
Kai pozval Vivi na hrnčířské rande.
Zdálo se, že se oba baví.
Ale zásadní byl rozhovor, který se odehrál před jejich rande.
- V dívčím pokoji. - Předchozí večer.
Raději by šla s Ryoem.
Po tom přiznání se zdálo, jako by na plány s Kaiem zapomněla.
Vím, že jsme o tom mluvili, ale nečekala jsem to tak brzy.
- Super. - Tak pojďme.
- Je krásné počasí. - Pravda.
Bylo to ve stylu: „Říkali jsme dnes? Jasně, proč ne.“
Kdyby nemusela jít, tak by zřejmě nešla.
Tak jsem si vyložil její reakci.
Ale Kai na tom trval.
V poslední scéně si pochutnávali na kari od Vivi.
- Pak přišla Hana. - A pak...
- Copak? - Nic. Chceš si popovídat?
Já? Jasně.
- Ty jsi to složila? - Ano.
- To se podívejme. - A co ty?
Muselo to pro ni být těžké.
Bylo to příliš. Vivi instinktivně ví, jak zapůsobit na ostatní.
Je to pro ni snadné.
Nepůsobí jako pletichářka nebo manipulátorka.
- Je prostě milá od přírody. - Přesně tak.
Proto to Hanu tak zasáhlo.
- Protože ona to nesvede? - No...
Kdyby ho Vivi sváděla příliš okatě,
Hana by ji nebrala vážně.
Ale Vivi je neodolatelná.
- Chápeš? - To je ten rozdíl.
- Ona je taková. - Ryoovi se líbí.
Ryo měl kvůli zranění špatnou náladu.
Představte si, že vaše rivalka ho dokáže rozesmát.
- To je drsné. - Přesně tak.
Kai ji snad dokáže rozveselit.
Těším se, až se nám komik předvede.
Dost! Přestaň.
- Nebuď tak přísný. - Jen se dívejte.
28. TÝDEN
- Do herny? - Jo.
TOUHA PO LÁSCE
Už jsi tam byl?
- Ještě ne. - Bude to poprvé?
- Ráda tě provedu. - Díky.
No jo, pořád jsou tam.
Tohle vůbec nevoní.
- Tamto? Možná. - Tohle.
Jsem tu úplně poprvé.
- Takže tohle je herna. - Líbí se ti?
Je tu spousta místa. Super.
Tak co se stalo?
Ten člověk... Jak to říct? Cítím k němu...
- něco... - Ano?
Nevím, jak s ním mluvit.
Jedním z důvodů, proč jsem tady je...
že nemám moc zkušeností se vztahy a randěním.
Chtěla jsem to překonat.
Věděla jsem, že to tak už nejde dál.
Snažila jsem se s tím něco udělat a dala jsem tomu všechno.
Nevěřím, že kvůli tomu brečím.
Na tom není nic špatného.
- Myslím, že je to normální. - Jsem hrozná.
- Tím si v životě projde každý. - Jo? No...
- Vivi... - Ano?
Už od chvíle, co přijela, cítím... že...
ona je o tolik lepší než já,
i přes všechny pokroky, které jsem tu zvládla.
Oni si povídají tak nenuceně.
Když mi to došlo, tak mi bylo mizerně.
A pak jsem je viděla, jak si jdou povídat sami.
Tak jsem... já...
Nevím, proč tak brečím.
Když se tě to dotklo, musíš ho mít opravdu ráda.
Jo...
Jsem otrávená.
Dala jsem tomu všechno a nestačilo to.
Chápu...
Já cítila,
že mě Ryo nebere jako možnou přítelkyni.
Ale věděla jsem, že když to vzdám, tak se nic nezmění
a já se nijak neposunu.
I když moje city neopětuje,
snažila jsem se ze všech sil, aby mě měl rád. Alespoň trochu.
Ale moje srdce...
Moc to bolí a chci to vzdát.
- Proč? - Už to nesnesu.
Jaké bylo tvoje rande?
Byla to zábava... Bylo to vlastně rande?
Vyráběli jsme keramiku.
- Keramiku, jo? - Jo, to je všechno.
- Keramika je... - Chápu. To z toho nedělá rande.
- Jen proto,že jste byli sami. - Že? Souhlasím.
- My jsme jenom... - Byli spolu?
Jako přátelé.
- Bylo to platonické. - Jasně.
- Chápu tě. - No jo.
Já si vážím svého času, možná až moc.
Je pro mě důležité vědět, jak s tím časem naložit
a s kým ho strávit.
To jsme dva.
Je mi 26 let, chci se brzy oženit.
A neptám se, jestli s ní chci chodit,
ale spíš jestli by to byla dobrá matka mých dětí.
Chápu to.
Moje hodnoty jsou podobné.
Často si říkám,
že hnát se do vztahů je ztráta času.
- Pravda. Na 24 jsi rozumná. - Svůj vlastní čas...
Nikdy jsem tak rozumného mladého člověka nepotkal.
Vivi je přirozeně okouzlující.
Sedla si s Ryoem.
Je mezi nimi chemie. To je zřejmé, když je vidím.
Je to evidentní. Vivi a Ryo musí cítit,
že si rychle padli do noty.
- Jo... - Takže tak.
Poznám to.
Bojím se, že když se mu přiznám, tak mě odmítne
nebo ho tím dostanu do nepříjemné situace, takže...
Ty se přece nemusíš bát jeho reakce.
- Fakt? Ale... - Pokud mu to chceš říct...
Pokud mu to řekneš a neklapne vám to,
nic s tím nenaděláš.
Ale taková zkušenost tě posune dál.
Jo...
- Měla bych to zkusit. - Jasně.
Když mě odmítne, tak...
už nebudu pod takovým tlakem.
Víš, ty jsi
bezpochyby něčím výjimečná.
Díky...
Najdeš někoho, kdo tě bude milovat takovou, jaká jsi.
A co ty? Líbí se ti někdo?
Líbí?
Byl jsem venku s Vivi
a líbí se mi, že je upřímná a na nic si nehraje.
Upřímnost by mě motivovala, abych byl sám sebou.
Ach jo. Promiň.
- Neomlouvej se. - Ale...
Moje city k ní to nijak neovlivnilo.
Je to zajímavý vývoj...
Možná to není to správné slovo.
Já jsem hrozně negativní, neber to vážně.
Když je mi s někým dobře, mám potřebu toho člověka vidět častěji.
A když není se mnou, chybí mi ještě mnohem víc.
Zkus se soustředit na vtípky.
Snažím se lidi neodradit a často se zapomínám bavit.
- Moc to řešíš, že? - Přesně.
Nevím, jak ho pozvat na rande,
takže jsem zkusila navrhnout, že někdy půjdeme na večeři.
Ale nevím, jak dál. Nic se nestalo.
Měla by sis za tím jít.
Když to vzdám, zůstanu na místě.
Zkusím to znovu. Chci to zkusit.
To je dobrý nápad.
Co děláš ve volném čase?
Ráda chodím do kina.
- Nebo do muzeí. - Páni.
Muzea. V Jokohamě je Muzeum umění.
Tam jsem nikdy nebyla. Chodím obvykle do Královského muzea Ueno. Nebo do
Muzea Mori v Roppongi.
- Ueno je moje oblíbené. - Chodíš sama?
- Ráda. - Chápu.
Můžeš jít vlastním tempem.
Myslel jsem, že tě pozvu do muzea v Jokohamě.
Ale když jdeš sólo, je to lepší.
- Souhlasím. - Jo, jo.
Ale s tebou bych to ráda zkusila.
Chtěla bych vidět muzeum v Jokohamě.
- Já tam taky ještě nebyl. - Vážně?
Co tam teď vystavují?
- Netuším. - Podívám se.
- Když to bude zajímavé, půjdeme. - Dobře.
Výborně. To je něco pro mě.
Horní fotka v tvém profilu LINE vypadá jako můj přívěšek.
Co to znamená? Nosíš mé iniciály?
Ale dej pokoj.
- Za co to bylo? - „Dej pokoj.“
Co znamená to „R“?
Za prvé, mé příjmení začíná na „R“.
- Jasně. - No jo.
Měla jsem ráda jednoho kluka,
jeho příjmení také začínalo na „R“.
Nemůžeš na něj zapomenout?
Ne, smířila jsem se s tím.
- Takže teď „R“ znamená Ryo? - Možná by mohlo.
Jsem nesnesitelný.
- Páni. - Přemýšlel jsem nad tím celou dobu,
jestli to má souvislost se mnou.
- Myslel jsi, že je to kvůli tobě? - Jo.
- Od začátku. - Jo.
Myslel jsi, že jsem přišla do Terrace House kvůli tobě?
Jo.
To byl vtip. Samozřejmě, že ne.
Myslel jsem, že je to Rusko.
„R“ jako Rusko? Jo, trefil ses.
Měl bych si koupit „J“ jako Japonsko.
- Ne, mělo by to být „V“. - Co?
- Dám ti písmeno „V“. - Jako dárek?
Ano.
- Budeme k sobě ladit. - To je šílené.
Bláznivé.
BASKETBALISTA
HANA KIMURAOVÁ PROFESIONÁLNÍ ZÁPASNICE
ZAČÍNAJÍCÍ KOMIK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
OSOBNÍ ASISTENT
VIOLETTA RAZDUMINAOVÁ MODELKA
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Zítra ho půjdu koupit.
- Do obchoďáku? - Ano, měli by ho mít.
- Nerada si pro sebe vařím. - Ne?
Někdy... mám chuť na domácí jídlo.
A někdy se ti nechce?
A tak často vařím to samé. Jako to co bylo předtím.
Smíchám lososové sašimi s avokádem a na to sezamová semínka.
- A přidám ponzu. - Máš ráda ponzu?
Zbožňuju ponzu.
Mohla bych to rovnou pít.
Já nevím.
Taky ponzu zbožňuju.
- Lžeš. - Vážně.
- Miluju to. - No...
- Já víc... - Vážně, to si pamatuj.
- Dost. - Klidně zavolej mému bráchovi.
Zavolej mým přátelům. Potvrdí ti to.
- Jíš rýži jen s ponzu? - Samozřejmě, pořád.
Moje oblíbené jídlo je rýže s vejcem a ponzu.
Vejce a ponzu? Žádná sójová omáčka?
Jedině ponzu.
- Značku Aji Pon? - Aji Pon...
Máš nejraději Aji Pon?
- Co je Aji Pon? - Velký výrobce ponzu.
To je to...
- Se žlutým víčkem, že? Jasně. - Ano, to je Aji Pon.
- Neznáš ten název? - Ne, neznám.
- Já to věděl. - Sakra.
Vyhrál jsi.
Můžu si to gesto nahrát?
- Ne. - Prosím? Udělej to ještě.
- Proč? - Prosím. Pro mě.
Musíš. Bylo to super.
Můžeš.
Znáš ponzu?
- Udělej to ještě. - Nebudu to dělat dvakrát.
- Proč? - Proč bych to měl dělat dvakrát?
Protože to je super.
Mám to. Jupí.
- To je hrůza. - Moc se mi to líbí.
Co to dělám?
Nebuď škarohlíd. Podívej.
Děs.
- To není. - Myslíš?
- No jistě. - To jsem rád.
Měl bych na zítra ráno uvařit rýži.
- Možná něco zbylo. - Je toho spousta.
Až si dá Emika, tak nic nezbyde.
Myslíš? Počkej.
Půjdu se podívat.
Tvé kari bylo výborné.
Díky.
- Hodně ho zbylo. - Kolik?
No... pro tebe...
- jedna porce. Asi. - Myslel jsem si to.
Nevím, jestli bude mít Emika hlad.
Mám udělat další? Kdyby náhodou? Pojďme na to.
To nemusíš. Udělám to. Měla by sis jít lehnout.
- Ne, ty odpočívej. Sedni si. - Jsi unavená, ne?
Říkám ti, jsem v pohodě.
- Ne, nejsi. - Proč bys měla vařit moje jídlo?
Ráda to udělám.
Vaření rýže ti dělá radost?
Ráda to udělám pro tebe.
Co?
- Nikdo není tak hodný. - Proč ne?
O nic nejde.
- Nenecháš mě to udělat? - Pokud ti to vážně nevadí.
- Udělám to ráda. - Dobře, tak...
- Jasně. - Díky.
Měl by sis sednout. Vlastně...
- Měl by sis jít lehnout. - Určitě?
- Samozřejmě. Už je pozdě. - Je půlnoc.
- Já si to myslela. - Tak dobře.
- Ještě jednou díky. - Ahoj.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
- Vážně si toho vážím. - To nic.
Jak může být rýže tak erotická?
Zajímavé...
- Božíčku... - Viděl jsi to, Tokui?
- Tokui. - Tokui!
Tokui, viděl jsi to?
- Tvůj oblíbený vývoj! - Zásah!
Líbilo by se mu to.
- Řekl by: „Začíná být dusno.“ - Úplně ho slyším.
Takovou scénu jsme už dlouho neměli.
- Je to jako osud. - Byla to vysoká škola flirtování.
Jsou mistři. Ale hlavně jejich vzájemná chemie je perfektní.
- Ano. Nic nepředstírají. - Vůbec ne.
Jsou naprosto sehraní.
- Chápu. - Vyznávají podobné hodnoty.
- Dokonalí od úplného začátku... - Hana by se měla držet zpátky.
- Ano. - Když bude trpělivá,
jejich vášeň může vyprchat a bude pryč.
- To není možné. - Nepravděpodobné.
Mezi Japonskem a Ruskem nikdy nebyly lepší vztahy.
- To je ten nejlepší výsledek. - Že?
Předpokládám, že z horního patra můžou
slyšet každou konverzaci v přízemí. Že?
Ale když si jsou ti dva tak blízcí,
Hana to může pochopit a pustit ho z hlavy.
To je také velká část dospívání.
To je ošklivé probuzení. Kdybych to viděla, řekla bych si:
„Bože... Tak si poslužte.“
- Máš pravdu. - No jo.
Tvoje podání je mnohem lepší.
„Prosím, poslužte si.“
Kdo by si pomyslel, že se něco takového stane?
- Události nabírají raketové tempo! - Lidé jsou nepředvídatelní.
Vivi se už nijak nerozpakuje a dělá mu návrhy.
Je utržená ze řetězu.
- Má i sundanou podprsenku. - Opravdu?
Zcela určitě.
Odhodila podprsenku spolu se zábranami?
Kdyby mezi nimi nebyla chemie, neříkal by věci jako:
- „To R neznamená Ryo?“ - Přesně.
- To by bylo příliš. - Máš pravdu.
Jsou do sebe zakoukaní.
Nepotřebují si vyjadřovat své city.
- Není to nutné. - Přirozeně se z nich stane pár.
- Už je ruka v rukávě. - Ruka v rukávě?
- V rukávě? - To si piš.
Celou dobu jsme sledovali neskrývaně pornografický obsah?
- Jo. Copak jsi to neviděl, Shochane? - Páni.
- Nevěřil jsem vlastním očím. - Vidíš?
Proto jsi říkal, že jsi vzrušený.
- Nedokázal jsem to skrývat. - Tak o tohle šlo.
- Byl to prakticky sex. - Proto jsem byl vzrušený.
Nikdy jsem nebyl tak napjatý při sledování rýže v mléčné vodě.
Ovládej se.
Teď jsi zašel příliš daleko.
- Nemůžeš říkat „mléčná voda“. - To je neuctivé k rýži.
- Proč jsem to vždycky já? - Měl by ses omluvit.
- Myslel jsem... - Omluv se drahé Torichan a rýži.
- Myslel jsem, že se bavíme. - Bylo to hrozné.
- Přesně tak. - „Mléčná voda“ byla přes čáru.
- Podívej se na Torichan. - Omluv se.
Upřímně se omlouvám Torichan i všem rýžovým farmářům.
To je ono.
Neuctivý k rýži, která nás sytí.
- Jak jsi to mohl říct? - Tokui...
Nemohu být bez tebe po mém boku.
Tokui!
- Tokui, slyšíš mě? - Tokui...
- Tokui. Vrať se domů. - Nejsem dost silný.
Nevím si rady s košilatými vtipy.
Mám to ohřát spolu s kari?
Rýže je taky studená.
Ohřeju to.
- I vejce? - Ne, bylo by pak gumové.
- Vážně? - Jo.
- Dnes mám volno. - Ano?
To je hezké.
- Míváš volna? - Jo, dnes.
Míváš pravidelně volno?
Vzácný čas na odpočinek?
- Velmi vzácný. Ano. - Aha.
Zítra zase pracuju.
Pojedeme se projet...
a stavíme se někde na oběd, Emiko?
- Máš čas? - To zní dobře, ne?
- Mám. - Už jsi po jídle?
Ještě jsem nic neměla.
- Právě se chystám. - Skvělé načasování.
Ráda počkám.
Může si to dát Kai.
Jsem vážně rád, že jsi ještě neobědvala.
Vážně? Byl jsi napjatý?
Naprosto.
Mám takový hlad, že jsem to chtěla zhltnout.
Kam pojedete?
- Říkal jsi: „Pojď se projet?“ - Ano.
Možná Šinokubo, nebo tam někde.
Máš ráda ostré jídla?
- Prosím? - Miluje ostré jídla.
Ostré jídlo? To zbožňuju.
- Pojedeme do Šinokuba. - Dobře.
Super. Těším se.
Zní to skvěle, půjdu se připravit.
Hano, dej si to vajíčko.
Dobře.
- Nepřehnal jsem to? - Vůbec ne.
Díky, že ji pustíš.
- „Že ji pustím“? - My ji „pouštíme“?
Teď to zní moc vážně.
NA OBĚDĚ S EMIKOU - TUPAS
- Vyrazíme. - Bavte se. Mějte se.
- Jsi nervózní, že řídíš jaguára? - Hrozně.
Sám bych si to nikdy nemohl dovolit.
Ve škole jsem nebyl moc oblíbený.
A myslím, že u tebe to bylo
- naopak. - To mi lidé říkají.
Možná za to může můj okázalý styl oblékání.
Ale uvnitř... nejsem asociální,
ale zřídka jsem v centru pozornosti.
- To mě překvapuje. - Nečekané, že?
- Ano. - To jsem už slyšela.
Rád bych řekl
svému mladšímu já...
„Teď nejsi příliš oblíbený,
ale když budeš tvrdě pracovat, tak budeš řídit takové luxusní auto
ve společnosti nádherné ženy.“
Řekl bys mu, že se bude
- projíždět s oblíbenou dívkou? - Ano.
Hlupáčku.
ŠINOKUBO, TOKIO
V Šinokubu jsem poprvé.
- Mám takový hlad. - Já taky.
Jsem ráda, že jsem si nedala kari.
- Promiň, že jsem tě o něj připravil. - To nic. Měla jsem včera.
Už ses do něj chtěla pustit.
- Jsme tady. - Opravdu?
VZPOMÍNKY NA DĚTSTVÍ
- Prosím. - Díky.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Vypadá to skvěle. - Výborně.
Pojďme jíst.
Mňam.
To by se hodilo ke kimči.
- Víš, co chci zrovna říct? - Prosím?
„Je to výborné.“
Takže ty jsi v Terrace House už tři měsíce.
Motivovalo tě to najít vztah?
Najít vztah...
to je teď moje největší přání.
Ještě nedávno jsem zvažovala, že odejdu.
- Proč? - Ale ještě jsem se nezamilovala.
Rozhodla jsem se, že budu doufat dál a ještě chvíli vydržím.
Je za tvým rozhodnutím nějaký muž?
Zůstala jsem, protože jsem v někom viděla potenciál.
Některé věci se o člověku dozvíš,
jen když spolu žijete.
Ano, to je pravda.
Dnes ráno...
jsi neměla make-up.
Všiml jsem si toho.
Kdybych si byla víc jistá svým vzhledem, nenosila bych make-up tak často...
Ty si nevěříš?
- Vůbec ne. - Ale proč?
Je to těžké. Sama sebe vidím spíš v negativním světle.
Já myslím, že můžeš být pyšná. Víš...
Tedy nemůžu ti radit jak máš žít,
ale myslím, že jsi úžasná a můžeš na sebe být pyšná.
Moc ti děkuji.
- Bylo to výborné. - Vážně dobré.
- Jsem ráda, že jsi mě pozval. - Potěšení na mé straně.
Díky, že jsi strávil své vzácné volno se mnou.
- Potřebuješ na záchod? - Uvidíme...
Skočím tam, než půjdeme.
A 400 jenů nazpět.
- Můžeme? - A kdo bude platit?
Zařídil jsem to.
- Opravdu? Moc ti děkuji. - Nemáš zač.
Už je skoro večer.
Ahoj, jaké to bylo?
Jaký byl oběd?
Oběd? Bavila jsem se.
Je Tupas upovídaný?
- Je dobrý společník. - Opravdu?
Občas přijde hluché místo. Ale není to nepříjemné.
Zajímá se o tebe?
- Na to je brzy. Ale... - Bereš ho spíš jako kamaráda?
Myslím, že mě chce jen víc poznat.
Já na to taky nebudu spěchat.
Bylo to fajn. Už dlouho jsem nebyla na takové schůzce.
Může z toho být něco víc?
Určitě. Je to možné.
- Kdo ví? - Co se stane?
Ze všech nových spolubydlících vyzařuje mužná energie.
AKASAKA, TOKIO
ANA INTERCONTINENTAL TOKIO
Děkujeme za vaši trpělivost. Začněme s předáváním ocenění
v 59. ročníku soutěže ACC Tokyo Creativity Awards.
Přivítejte pana Lily Frankyho, který stojí za reklamami Sakeru Gummy.
Nejprve bychom chtěli předat cenu.
Gratuluji.
ACC ZELENÝ POKOJ D
Kde je čekárna?
Tudy, prosím.
- Promiňte, kde je náš pokoj? - Pokračujte touto chodbou.
TUPAS JOHNKIMVERLU DAVAO, FILIPÍNY
V JAPONSKU ŽIJE OD 8 LET 2015: DOKONČIL STŘEDNÍ ŠKOLU TOJOHAŠI
2018: OPUSTIL NIPPON TREX CO. 2019: STĚHOVÁNÍ DO TOKIA
2019: ZAMĚSTNÁN V GUNPOWDER LLC NEZADANÝ 6 MĚSÍCŮ
- Dáte si studenou vodu? - Ano.
ILUSTRÁTOR
Nemyslím, že se to tam mačká.
To je ono.
- Velmi dobře. - Prosím.
Už je to týden, nebo deset dní, že?
Ano. Přestěhoval jsem se minulou sobotu.
V kanceláři i v domě jsi udržoval pořádek.
- Jsi profesionál. - Já...
Doufám, že se stejně staráš i o Terrace House.
Před cestou k vám jsem uklidil dům.
Postaral jsem se o to.
Zaujal tě tam někdo?
Ano. Děkuji za optání.
- Už? - Je také velmi introvertní.
- Takže je také tichá? - Ona...
- Máš fotku? - Bývá zamlklá.
To je ona.
„Studentka, která sní o kariéře letušky.“
Je to zasmušilý člověk?
Soudě podle jejího Instagramu
by si člověk myslel, že je velmi oblíbená.
- Chápu. Působí energicky. - To ano.
Dle fotek se zdá, že má víc přátel, než vůbec potřebuje.
Hele, fotka v bikinách.
Je úplný opak.
Tady vypadá bezstarostně, natřásá se v bikinách.
Tak jsem to myslel. Jako by...
Ona existuje na jiné planetě.
Naprosto.
Ve skutečnosti může být zdrženlivá, ale Instagram ukazuje její marnivost.
Má impozantní sny. Je ambiciózní.
Zakládá si na marnivosti. Vy dva jste povahou úplně odlišní.
Moje dospívání nebylo radostné, takže...
Prožívám znovu své mládí a mám druhou šanci.
Asi to zní zvláštně...
To je nebezpečné.
Když se budeš honit za minulostí, která nikdy neměla nastat,
tak můžeš skončit...
Bolestivým pádem?
Ale koneckonců klopýtání životem je tvůj styl.
Na něco jsem se tě chtěla zeptat.
Když jsem...
- Když jsem si povídala s Ryoem... - Ano?
Nejdřív jsem si myslela, že se směješ.
Ale pak jsem tě slyšela popotahovat.
Zkusím... zkusím to vysvětlit.
- Smála ses? - Ne...
Nepoznala jsem, jestli ses smála nebo jsi brečela.
No, nesmála jsem se...
Jde o to, že vy dva spolu tak vycházíte a...
- To ne. - A já ti nejspíš záviděla.
Nevím, co se děje. Neptala jsem se, co cítí.
Vždyť klidně může být zamilovaný do tebe.
Tak to není.
- Nikdy nevíš... - Tak to určitě není.
- Nikdy nevíš. - Vážně ne.
Já sama začínám cítit vzrušení.
Vážně, ten večer jsem si povídala s Ryoem.
A v jednu chvíli udělal zvláštní gesto.
Natočila jsem si to.
A od té doby na to koukám pořád a pořád dokola
a říkám si: „Je to fešák. Jak může být takovej fešák?“
A jsem z toho celá vedle.
- Ale dneska odjel na zápas. - Jo...
To je ta nejsmutnější zpráva, kterou jsem slyšela.
- To jsem nevěděla. - Co?
Že nebude doma. Těšila jsem se na něj.
- Ale není tady. - Je často pryč.
- Opravdu? - Hodně často.
Nelíbí se mi to.
- Souhlasím. - Já to nevěděla.
No jo.
Víš... nemám v tom jasno.
Pochop, že necítím žádný hněv vůči tobě.
Ani vůči Ryoovi. Snažím se ovládnout.
Doufám, že za to nemůžu já.
- Ahoj. - Jsem doma.
Jak ses měl?
- Pracoval jsem. - Pracoval, jo?
Bavilo tě to?
- Práce? - Jo.
Každičká chvilka.
- Opravdu? - Samozřejmě.
Je super, když tě práce baví.
Jaké bylo včerejší rande?
Zabodoval jsi s Emikou?
Nevím, jestli mám
radost z toho, že se semnou přátelí někdo oblíbený,
nebo jestli k ní opravdu něco cítím.
Pokud je to něco víc, proč to tak je?
Pokud k ní cítím něco víc,
tak je to založeno na prvním dojmu z ní.
Dává to smyl.
To je jediný způsob, jakým to poznám.
Zaujala mě, když jsem pořad sledoval.
Je milá a přitažlivá. Fascinuje mě už od začátku.
Nečekal jsem, že tu bude, když jsem se stěhoval...
protože tu je už tři měsíce.
Chápu.
Měl jsem pár piv na nejbližším vlakovém nádraží.
Cítil jsem se osaměle.
Nemám v Tokiu moc přátel.
Žije nás tu šest
a hezky si povídáme každý den...
Jsem tu šťastný.
- To si myslím. - Jasně.
Až do teď...
mě neměl nikdo rád...
Nikdo z mých nejbližších...
mě neměl doopravdy rád.
Já jsem vždycky...
toužil po pozornosti. Dychtil jsem po pozornosti.
Měl jsem jen mou matku a mladšího bratra.
Ti dva jsou moje jediná rodina v Japonsku.
Lily mě v podstatě zachránil. Otec nás opustil.
Večeříme spolu.
Někdy mi dokonce i uvaří.
Je mi 22 let...
A někdy si myslím, že takové by to bylo,
kdybych měl otce.
Nikdy jsem se nemohl o nikoho opřít.
Nikdy.
Když jsme nedávno...
měli ten večírek, byl jsem tak šťastný.
Já taky.
Nikdy jsem nebyl součástí takové skupiny.
Ani jednou v mém životě.
Já vím, moc se v tom vrtám.
Když najdu někoho, koho mám vážně rád...
Chci se s tím člověkem cítit dobře.
Ahoj. Jak je, Tupasi?
Co se stalo?
Co?
- Ty jsi pil? - Jsi úplně rudý.
Ryo nebude doma pár dní, že?
ODJEL JSEM NA ZÁPASY - RYO
- Pár dní? - Myslím, že do neděle.
- Máš pravdu. - Vážně? Bude pryč tak dlouho.
Předtím jsem mu psala.
Co jsi mu psala?
Psala jsem: „Dnes nepřijdeš?“
A on na to: „Ani zítra.“
Předtím jsem to říkal Kaiovi.
Trpím nedostatkem lásky.
Nikdy mě nikdo nemiloval. Nezažil jsem, jaké to je.
- Ani tví rodiče? - Nemyslím si.
Je složité milovat někoho, když jsem sám lásku nepoznal.
To není pravda. Když nemáš rád sám sebe, nemůžeš mít rád nikoho dalšího.
Opačně je to taky pravda.
Nevěděla bys, jak někoho milovat,
když sama nevíš, jaký pocit to je.
Říkáš, že když nepoznáš lásku, tak nebudeš moci nikdy milovat?
- Tak to je, samozřejmě. - Ale není.
- Ale je. - Ne, není.
- Protože... - Chápeš to špatně.
Nejdřív musíš objevit lásku k sobě.
- To není možné. - Proč?
Například, tví rodiče...
Dostane se ti od nich lásky a ty poznáš, jaké to je.
Pak ty můžeš milovat ostatní.
To není pravda. Co kdybys vyrůstal bez rodičů?
Jak může někdo zničehonic porozumět lásce?
Soustředíš se nejdříve na sebe.
To je hezká teorie.
To není teorie. Mluvím z vlastní zkušenosti.
Tvá osobnost a kým se staneš závisí především
na tvých rodičích, rodině
a prostředí, ve kterém vyrůstáš.
To je pravda.
Ale když to bereš takhle,
budeš vždy záviset na rozhodnutí ostatních.
Vzdáš se kontroly nad svým životem.
Nesouhlasím s tebou.
Nechci žít svůj život podle rozhodnutí někoho jiného.
Chci se rozhodovat sama.
Nemusím žít způsobem, kterým lidé očekávají.
To by bylo ideální.
- Není to jen ideální... - Když jsem nikdy nepoznal lásku,
jak mám znát způsob, kterým ji vyjádřit?
Když to bereš takhle, budeš se jen vymlouvat a litovat se,
i když je to tvá chyba.
Když se začneš považovat za oběť...
je snadné se vymlouvat a odmítat příležitosti, jak se posunout dál.
Když do toho spadneš, není cesty ven.
Jednou musíme všichni dospět.
Máš zodpovědnost za každé rozhodnutí ve svém životě.
Dobré nebo špatné, každé rozhodnutí jde za tebou.
Spadne z tebe ten kámen, když si to uvědomíš.
Nemyslíš? Namísto obviňování ostatních.
Nikdo tvůj život za tebe nespraví.
Jak dlouho budeš čekat na někoho, kdo ti nabídne lásku?
- Musíš si za tím jít. - To je ideální.
Ne, není jiná cesta.
Nemůžeš změnit ostatní.
A i když se do někoho zamiluješ,
pokud to nebude opětovat, nic s tím nenaděláš.
Samozřejmě.
Že? Tvůj pocit závisí na tom, jestli tě někdo miluje, nebo ne.
To nechci.
Musíme být stateční
a najít lásku uvnitř sebe samých.
Co jiného můžeme dělat?
Jinak budeme čekat pořád.
- Není to promrhaný život? - Je.
Doufat, že láska přijde a když ne, tak být smutný. To je na nic.
Podívej...
Jsi dobrý člověk a já vím, že jsi houževnatý.
Tak o sobě nemluv tak smutně.
„Nepoznal jsi lásku a proto nevíš, jak milovat“?
Samozřejmě, že víš.
Když se probudíš, tak jdeš nejdřív sem a umyješ všechno nádobí.
Nemyslíš, že to je láskyplné gesto?
Ukazuješ ostatním svou vlídnost.
Tak o sobě přestaň lhát.
Přestaň říkat, že nevíš, jak milovat.
Ty víš. Naučil ses dost.
Není dobré si hrát na oběť.
Pobyt v domě je pro něj skvělá příležitost.
- Byl to skvělý rozhovor. - Má štěstí.
Ne každý by měl takovou trpělivost.
Líbí se mi, jak mu řekla:
„To, co děláš, jsou láskyplná gesta.“
- To bylo krásné. - Moc milé.
- Vivi je hvězda. - Umí skvěle poradit.
Její odpovědi nejsou polovičaté. Vyzařuje sebevědomí.
„Ty už víš jak.“
Sakra. Rusko je neporazitelné.
- Rusko je nepřemožitelné. - Jsem ohromená.
Hano, tvá soupeřka je ohromná.
Když Ryo udělal ten pohyb... Co řekl?
Řekl: „Ponzu.“ I taková hloupost je zábavná, když jste zamilovaní.
- A o tom zamilovanost je. - Máš pravdu.
- Přesně tak. - Že?
Mohla bych se dívat na fotky nebo videa své lásky celý den.
Nebo znovu a znovu číst zprávy od něj.
Pořád dokola pročítat zprávy v LINE.
- Už jen to mi stačí. - Zvláštní, že?
Když Vivi řekla Haně:
„Nikdy nevíš, může z tebe být paf.“
- To bylo kruté. - No...
- Ale neúmyslně. - Nesnaží se jen být zdvořilá?
- Vivi neví, co si Ryo myslí. - Ano. Nic neřekl.
Existuje velmi malá šance, že se mu líbí Hana.
Ale Vivi jí moc šancí nenechala.
- Ale Hana se k tomu postavila správně. - Ano.
- Je trpělivá. - Má to těžké.
Stojí proti náporu nešťastných událostí.
Na jejím místě bych cítil blížící se K.O.
Ale podle rozhovoru v herně z minulého segmentu
se bude soustředit na své vlastní city.
Bylo by hnusné,
kdyby se Vivi cítila špatně a neřekla nic o Ryoovi.
- Haně by se to taky nelíbilo. - Máš pravdu.
Takhle je to lepší.
Už dlouho jsme tu neměli takový románek,
- jako mezi Ryoem a Vivi. - Začíná přituhovat.
Těším se na to, co nás čeká.
Předpokládám, že spolu začnou brzy chodit.
- Taky si myslím. - Možná.
- Sluší jim to spolu. - Souhlasím.
Chci je vidět víc.
- Chci vidět líbačku. - Já taky.
Do toho!
Předpokládám, že ji vyvolá Vivi. Až jí dojde trpělivost.
- Doufám. - Nemůžu se dočkat.
Ale s Tupasem
- je to zajímavé. - Tupas...
Nikoho takového jsme ještě neměli...
- Je první... - ...v celé historii Terrace House.
- Tupas je nesvůj, když jde o lásku. - Ano.
Je nesvůj a drží si odstup.
- Ale stále nevím, co je zač. - Ani já ne.
Přijde mi, že něco skrývá.
Ta opilecká epizoda naznačila hluboké vnitřní problémy.
Tohle vodítko bude důležité.
- Asi máš pravdu. - Zajímá mě to.
Alkohol může být jeho slabou stránkou.
Taky se mi zdá, že má problémy s pitím.
Měli by si dávat pozor a k pití ho nepobízet.
Ne, měli by ho v alkoholu vykoupat.
- To by bylo zajímavější. - Jistě.
- Ano. - Pošleme mu víc Honeyberry Sours.
- Celou bednu. - Přesně.
- Ahoj. - Čau.
Uklízíš?
- Díky. - Za málo.
Můžu ti pomoct?
- Na čem pracuješ? - Můžeš pomoct?
Můžeš sebrat odpadky?
- Můžeš sebrat všechny odpadky? - Jasně.
Lednice vypadá plná.
- Všichni kupujeme tolik věcí. - Že?
Vzpomínáš, jak jsi tuhle zmínila...
film, který chceš vidět?
- Jasně, jmenuje se Yesterday. - To je on.
Kdy máš čas?
- Mám spoustu času. - Ano?
Ano, mám.
Chtěl jsem ti to včera říct.
Koupil jsem ti jogurt.
Díky. Ale proč?
Říkala jsi, že ti není dobře.
Díky.
- Prý je dobrý na kocovinu. - Jogurt pomáhá?
Evidentně. Google to radí.
- Dej si. - Díky.
Jak se pozná rande?
Když mě někdo opravdu nezaujme,
nechci s ním trávit čas
a nechci ho zvát na rande.
- Chápu. - Prima.
Vím, že mě moc zajímáš.
- Nevím, co na to říct. - Ani já ne.
Zveš mě na rande,
tak mě zajímalo, jestli tě přitahuji.
Určitě myslím, že mě zajímáš.
Ne, to ne. Já vím, že ano.
Rád bych s tebou šel na další večeři...
a trávil s tebou víc času.
Tak to cítím.
Moc přemýšlím. A jsem z toho nervózní.
Neslyším takové věci často.
Jsem nesmělá.
Taky bych s tebou ráda trávila víc času.
Nečekala jsem, že to uděláš.
Proč by ne?
Někam to dáme.
- Líbí se mi. - Prosím?
- Povedla se. - Myslíš?
Kdy půjdeme do kina?
Kdy máš čas?
Kdykoli. Vážně.
Co třeba čtvrtek?
Čtvrtek? Večer už něco mám, ale předtím můžu.
Doufal jsem, že po filmu bychom šli na večeři,
ale už máš plány...
Tak já je změním.
- Ne, to bys neměla. - Nic to není. Bez problému.
Pokud je to ve čtvrtek sedmého, tak to můžu posunout.
- Je to sedmého. - Je to rande?
- To bych moc rád. - A mám to v kalendáři.
Těším se.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020